OMUL DE PE PĂMÂNT
Traducerea, adaptarea și sincronizarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Lovendal, Meredith Grey, Wishmaster
Sincronizarea textului: Cătă, AMC, Lovendal
Corectarea și revizia generală a textului: AMC, Lovendal
Bună, amice.
Știi că e momentul, nu-i așa?
Încerc să nu mă gândesc la asta.
Amice, ai nevoie de ajutor?
Desigur.
Vrei să ne spui despre ce naiba a fost vorba?
Nu-mi place să spun "bun rămas".
E timpul pentru o petrecere de bun rămas, John.
Ne-ai cam făcut probleme, știi?
Ai fi putut aștepta măcar câteva minute.
Te-am fi servit cu mâncarea pe care ți-am pregătit-o așa cum vrei.
Îmi cer scuze, Harry.
Te-ai decis să te muți așa de repede numai cu câteva zile în urmă.
Ai catedra de istorie de la Stafford.
Aș vrea eu.
Ei bine...avem "taquito", aripi de pui prăjite și bere.
Dacă am fi avut ceva mai mult timp, făceam o masă mai împărătească.
Pare ca o masă pentru câini.
"Taquito" e OK.
O să vină în curând și Art, împreună cu unul din studenții săi.
Și George vine pentru tine?
- George s-a răzgândit? - Încă n-a sunat.
O, Dumnezeule! Ce-i ăsta?
Pare a fi ca un tablou de Van Gogh, dar nu l-am mai văzut înainte.
E unul original, John?
Nu, e doar un cadou pe care mi l-a dat cineva.
Ce copie reușită!
Pot să mă uit puțin mai aproape?
Te rog, da.
Da, e același stil ca a lui Van Gogh.
Da...Se află ceva scris pe spate.
"Prietenului meu, Jacques Borne."
- Cine era? - Cineva pe care îl știa, cred.
O deducție ca lumea, "Sherlock".
Cred că îți dai seama cât valorează.
Ei bine, uneori, nu cred că m-ar interesa banii pentru a-l vinde.
- Pune lucrurile ălea în bucătărie. - Nu, am să le pun în baie, John.
Gazul merge, la fel și curentul.
Să stăm cât putem, până când vor veni după mobilă să o ia în după-amiaza aceasta.
Ce bine să aud asta.
Nu pot să-mi aduc aminte de numele tău.
Lasă.
Putem face exerciții yoga?
Putem face yoga tantrică.
Deci vei pleca...Mai devreme decât am estimat noi.
A venit timpul adevărului.
- Ai vreo problemă? - Nu.
Nu...Știi că am vrea să te ajutăm.
Sunt recunoscător pentru asta...vorbesc serios, dar nu-i nicio problemă.
Acum chiar că sunt curios...
- De ce pleci? - Ne vei spune?
Dai cu piciorul în cariera de profesor și
în posibilitatea de a deveni șef de catedră.
Și nici măcar nu știi unde te vei duce?
Am o anumită frică și... în definitiv am mai făcut asta înainte.
Nu știu...ești prea tânăr ca să mai fi făcut asta înainte.
Dacă cineva are ceva de pierdut, atunci tu ești ăla.
Orice femeie ar fi făcut orice... ăsta e secretul.
- Lucrul ăsta l-ai citit? - Termină, Harry.
Uau! Puteți trage cu ăsta?
Ce naiba...?
Ce vânezi?
Un cerb sau un urs mare.
Mulți oameni pot doborî un cerb cu o armă cu țintă optică.
E arma cea mai bună.
E minunată.
Bine.
Deci...
Poți avea ceva mai grozav?
O, Doamne. E amuzant.
Bună, John!
O știi pe Linda? Am avut-o semestrul trecut.
O altă "victimă" care trece pe acasă pe la mine pentru a-mi spune bun rămas.
Toate lucrurile sunt aici?
Lucruri arheologice.
Dr. Jenkins este un profesor minunat.
Ooo...e foarte politicos din partea ta.
E foarte adevărat.
Ține...ceva care să citești pe drum, amice.
"Umbra peșterii - despre omul paleolitic" de Arthur Jenkins.
Am publicat ce-ți place.
Abia aștept s-o citesc. Mulțumesc.
Bună.
Toți...asta e Linda, Linda ăștia sunt...toți.
Linda, bună.
Deci...
Unde te duci, John?
John ne-a spus deja.
John are un gând.
Sunt peste tot, nu-i așa, John?
Deci, este vreo problemă?
Nu! Îmi place doar să mă mut dintr-un loc în altul.
E o chestiune personală.
Și nu e o chestie de care să te mândrești.
Îmi pare rău, nu am des așa ceva...
Am avut discuții de când vă aflați aici și...
Am asta.
"Johnny Walker" verde.
N-am avut niciodată unul verde.
De ce te-au plătit?
E doar un suvenir din Franța.
Dar îmi pare rău că nu am parte decât de căni de plastic.
E un sacrilegiu pe care îl voi tolera.
Voi face eu onorurile.
Vino la tata.
Veniți cu cănile...haideți.
Bine, așa...
Scuză-mă...Art!
- Nu beau. - Nici eu.
Bine. Haideți, veniți în cerc.
Ei bine, viață lungă și mult noroc prietenului nostru respectat,
care se numește John Oldman.
Să ajungă în locul care îl merită, oriunde se duce.
- Ține. - Deci...
- Noroc. - Noroc.
E bun.
Scuzați-mă.
John, la toți ne pare rău că pleci.
Cu adevărat.
Bine.
Am terminat cu asta. Ce vom face în restul după-amiezii?
Poate facem o petrecere bună.
Cu asta, poate?
Ce-i aia?
E un sfredel ce are un vârf ascuțit.
Din epoca timpurie al Cro-Magnon-ului.
Pot să-l văd?
Desigur.
Da, într-adevăr, așa e.
Ce este un...sfredel?
Un sfredel e un instrument din epoca de piatră,
pentru a scrijeli lemnul și oasele,
și în special era folosit pentru a face harpoane.
Cro-Magnonii făceau instrumente din piatră. Deci...e o mostră nemaipomenită.
Bine...ce e un Cro-Magnon?
Cro-Magnon este ultima etapă din evoluția omului.
Piatra vorbește, nu-i așa, Art?
De unde ai făcut rost de ăsta?
L-am găsit într-un magazin de antichități.
Ce noroc pe capul tău!
Eu am săpat pentru o chestie de genul ăsta.
- Pot să...? - Da.
Poate că...
...mă bucur că ați făcut asta.
Ce să facem?
Adică...te referi că am trecut aici?
- Poate că da. - În mod sigur.
Mulțumesc.
La fel și noi, la fel și noi.
Ce bine că n-ai fugit pur și simplu.
Mulțumesc.
John, ce se întâmplă? Ești "cel mai dorit dintre americani". N-o să te părăsim.
Da, haide, e între prieteni.
Noi prieteni.
Lăsați.
Creezi un mister.
E clar că ai ceva de spus. Așa că spune.
- Poate că... - 10, 9, 8, 7...
Harry, termină.
Cred că e ceva ce-am încercat să vă spun.
N-am mai făcut asta înainte...
Vreau să vă pun o întrebare prostească.
John, noi profesorii răspundem la întrebări prostești tot timpul.
Hei!
Dacă un om din era Paleolitică...
...ar supraviețui până în prezent?
Ce vrei să spui prin "supraviețuiește"?
- Că e nemuritor? - Da.
Cum ar fi?
Știu eu niște tipi de genul acesta.
Este o idee foarte interesantă.
Ce...lucrezi la o povestire SF?
Să spunem că da. Cum ar fi?
Destul de plictisitor.
Vorbind serios, titlul cărții lui Art s-ar putea referi la oricare din noi.
Dan..."omul de grotă"?
Ei bine, anatomic nu există nicio diferență dintre omul de Cro-Magnon și noi.
Cu excepția faptului că era mai înalt.
Care e avantajul de a fi înalt?
E mai bine să fii înalt, draga mea.
Cei înalți și slabi iradiază mai bine căldura.
Dar ar fi un "om de grotă", nu?
Nu, ar fi un om din Paleolitic, de aproximativ 140 de secole.
Da, aproximativ.
Și diferit față de ceilalți. Mă refer la inteligența normală.
Ei bine, noi suntem la același nivel de inteligență față de un om din Paleolitic.
Numai că ei nu știu atât de multe.
Și omul lui John ar învăța.
De fapt, dacă ar fi avut o minte care să dorească să cerceteze,
cunoștințele sale ar fi fost uimitoare.
Dacă o să scrii așa ceva, lasă-mă să mă uit și eu peste povestire.
Bine.
Dar ce l-ar face pe acest om să-l mențină în viață?
Să vedem ce are de spus biologul.
Spune "înghețată".
Bine, intru și eu în joc.
Bine.
În termeni SF, aș spune...
...o perfectă regenerare al celulelor corpului în special în organele vitale.
De altfel, corpul omenesc pare a fi proiectat să trăiască 190 de ani.
Și moare mai devreme datorită "otrăvii cu efect lent".
Poate că e ceva adevărat, ceva ce ceilalți din istorie nu s-au înșelat.
Ca faptul că mănâncă, bea apă și respiră?
Datorită timpurilor moderne,
aș extinde viețile noastre într-o lume care...nu e pentru a trăi.
Iată ce se poate întâmpla.
Pancreasul se transformă total în 24 de ore,
stomacul la fel și în 3 zile, tot corpul.
În 7 ani, dar procesul se dereglează.
Se acumulează toxine care produc disfuncții serioase.
Dacă cineva în sistemul său imunitar,
ar avea o dezintoxicare perfectă, o reînnoire perfectă, atunci da,
el ar putea să prevină moartea.
Acesta e un secret pe care noi ne-ar place să-l știm.
Chiar ați vrea să știți asta?
Să trăiți 14.000 de ani?
Ei bine, dacă aș fi sănătos, de ce nu?
Da!
Ce șansă avem să învățăm?
Nu vă e foame?
- Da. - Da.
Știți, dacă mă gândesc mai bine, cred că e posibil.
Orice e posibil, nu-i așa?
În definitiv, un secol e magie, un alt secol e știință.
De Columb ziceau toți că e nebun, Copernic...
Aristotel a fost cu mult înainte.
Am avut șansa să navighez cu acest Columb,
și nu era genul de aventurier.
Era destul de sigur că pământul era rotund, dar...
n-a vrut să riște.
Privește în jur, John...
Noi tocmai am amuțit.
Presupun că undeva e vreo glumă, dar n-o înțeleg.
Nu-i nimic de înțeles.
Despre ce vorbim?
Discutam despre "omul de grotă"...
...care supraviețuiește până în timpurile prezente.
Așa cum ai spus tu: am avut o șansă să învăț. Și am învățat.
Dacă ai ales asta, înseamnă că ai știut să te ascunzi.
Să presupunem că totul e SF... ia gândiți-vă.
Bine. Tu, omul de Cro-Magnon trăind până în prezent.
Ce e?
John crede că el are 14.000 de ani.
O, John, nu arăți mai mult de 900 de ani.
Bine.
Bine, să facem un mic joc.
Să jucăm "punch line" (glumă de final).
La fiecare 10 ani, oamenii încep să observe că nu mai îmbătrânesc, și atunci mă mut.
E foarte bine, John. Vreau să citesc povestea asta când e gata.
Vreți mai multe?
O, da, desigur, e super.
Bine, acum...
Deci, acum tu crezi că ești un Cro-Magnon.
Ei bine, asta cred eu cel mai mult.
Mă bazez pe informații, hărți și cercetări arheologice.
De când am fost în Mesopotamia, au trecut...4.000 de ani.
Ai în față pe majoritatea oamenilor, așa că, dă-i drumul, te rog.
Ei bine, când îmi aduc aminte de trecut, îmi produce multă mâhnire.
În ceea ce numesc eu prima mea viață,
aveam vârsta de 35 de ani... cum mă vedeți și acum.
Am terminat-o cu cei din tribul meu. Ei mă vedeau ca o ființă magică.
Nici măcar nu m-am luptat cu ei.
Și...a apărut frica.
M-au alungat.
Ei credeau că le fur viețile lor pentru a rămâne tânăr.
Un preot sau un vampir, asta e bine.
În primii 1.000 de ani nici n-am știut unde să mă duc.
De unde știi că era vorba de primii 1.000 de ani?
Am presupus. Ceea ce am învățat mi-a rămas în memorie.
Mulți oameni nu-și mai amintesc de lucruri recente, iar tu îți amintești de atunci?
Exact cum gândiți și voi, selectiv.
Lucrurile plăcute, neplăcute, traumele.
Ele stau pentru totdeauna în minte.
Până la 35 sau 45 de ani.
Continuă.
Am fost alungat pentru că nu muream.
Așa că m-am alăturat unui nou trib pe care l-am găsit.
De asemenea, am avut ideea de a mă muta periodic.
Era în funcție de zona în care vânam.
Primii 2.500 de ani era frig.
Și cum arăta pământul?
Munți, câmpii întinse către vest...
Vest...ceva ce înveți la școală.
Am urmărit soarele la apus.
Bănuiesc că am văzut Insulele Britanice de pe coasta franceză...
Munți uriași...
După aceștia, o imensă vale adâncă ca o umbră spre apus.
Asta a fost înainte ca să se separe de continent, prin ridicarea mărilor.
Locul acela era mitic.
Asta s-a întâmplat?
Da...Până acum, ceea ce a spus se potrivește.
O, desigur...în orice carte.
Așa am și găsit.
Cum aș putea să-mi amintesc dacă nu aș avea cunoștințele?
Totul e retrospectiv.
Tot ce pot face e să-mi integrez amintirile mele cu modelele găsite.
Eu urăsc bărbații.
Și urăsc bărbații care mă atrag în dormitoarele lor.
Nu sunt mai conștienți.
O, John!
Să stabilim ceva ca lumea: nu vorbim de reîncarnare.
Nu spui că îți amintești din diverse vieți.
Că mori și te naști din nou, și multe altele.
O singură viață.
Ce mai viață.
Poate că e ceva legat de reîncarnare.
În care se presupune că revii, iarăși și iarăși, înveți și înveți,
și într-un fel, John a trecut prin toate experiențele.
Ce vrei să spui cu asta?
Dar cum erau oceanele?
Nu le-am văzut.
Și cum puteai deosebi un ocean de un lac?
După valuri...
Nu erați curioși de unde veneau?
Ne uitam sus la cer și ne întrebam:
"Trebuie să fie un tip măreț acolo sus. Ceilalți eram jos aici".
Prima dată am crezut că nu era ceva în regulă cu mine.
Poate că eram un tip rău pentru că nu muream.
Apoi am început să mă întreb dacă nu eram blestemat,
sau...poate binecuvântat.
Apoi m-am gândit că poate am o misiune.
Încă crezi că ai așa ceva?
Dumnezeu acționează pe căi misterioase.
Cred că...tocmai s-a întâmplat.
Alo?
Efam!
Ce s-a întâmplat?
Sandy?
Vin!
Da?
Ai referatul lui Efam?
Da, scuze, l-am luat de la periodice.
Îl am.
Nu, să nu-ți faci griji.
Ai luat nota "C plus".
Ai grijă de tine.
Bun student. Îl interesează istoria.
- Bine. - Mulțumesc.
Scuze, băieți. John, te rog, continuă.
Haide, am crezut c-am terminat cu asta.
Nu, să continuăm cu asta. E interesant.
În plus, cred că are o judecată sentimentală.
Mie mi se pare că are o perspectivă logică.
Atunci, să continue.
La un moment dat, eram fermier de porci.
Un fermier de porci?
Îmi plăcea să lucrez cu mâinile.
Veneai în locul acela, pentru pictură, și vorbeam despre arta peisajelor...
Cezanne, Pissarro...
Peisajele nordice.
Nu e stilul acesta.
- Le-ar fi plăcut pe toate. - Da.
Ei bine...Nu înțeleg de ce nu poți să-ți amintești de unde ești.
Geografia nu s-a schimbat.
Am învățat asta în...
Oricum să știi că ai dreptate.
Unde locuiai când aveai 5 ani?
În Little Rock.
Mama ta te-a dus la supermarket?
În ce direcție se afla?
Față de casa ta.
Nu știu.
Cât de departe?
La distanță de trei străzi.
Ți-a rămas în minte vreun punct de referință?
Ei bine, era o benzinărie și un câmp liber...
Nu m-aș fi putut duce acolo niciodată singură.
Dacă te-ai întoarce astăzi, ar fi la fel?
Nu...sunt sigur că e diferit și sunt alte clădiri.
E la fel, nu te poți reîntoarce din nou la casa ta.
Pentru că nu se mai află acolo.
Imaginile din locul meu natal au migrat
dintr-un spațiu plat fără sfârșit în lucruri noi fără sfârșit.
Păduri, munți, canioane...
Memoria mea reține ceea ce am văzut atunci,
dar eu văd acum autostrăzi, aglomerații urbane, zgârâie-nori...
Lumea devine din ce în ce mai mare, și apoi...
...mă gândesc la ceea ce am învățat.
Și acum te muți.
Cum nu mai îmbătrânesc, atunci mă mut.
Ar avea sens pentru stabilirea următoarei tale identități.
Pentru următorii 10 ani și apoi te vei muta și de acolo.
Am făcut asta de câteva ori.
M-am dat drept propriul meu fiu.
"Ooo...și tu ești inginer? Ești fiul lui Ben. E un om bun."
O chestie sigură dacă se cerea referințe.
Numai dacă le-aveam. Am încurcat-o de câteva ori.
Am stat ani de zile în închisoare... începând din 1862.
N-am să pot uita asta.
Pentru că am falsificat formularele oficiale.
Când ai venit în America?
În 1890, imediat după moartea lui Van Gogh, cu câțiva emigranți francezi.
Și m-am tot mutat.
Un răspuns pentru fiecare întrebare.
Deci, John, de ce faci asta?
Poate că nu e așa o idee bună... Vroiam să-mi iau bun rămas de la voi.
Față de mine...nu față de cine credeți că am fost.
Din moment ce nu e un lucru amuzant, cred că avem o problemă.
O problemă foarte serioasă.
Trebuie să mut niște cutii.
Am să te ajut.
N-ai niște relicve...vreun artifact,
care să-ți amintească de viața ta de la început, ca aceasta de exemplu?
Am cumpărat-o de la magazin... vorbesc serios.
Dacă ai fi vânat mii de ani cu ea, ai mai fi avut-o?
Ce te-ar fi făcut să o păstrezi?
Pentru a-ți aminti de începuturi, chiar dacă nu ai un concept al începutului?
Nu dispar? Se pierd?
Nu, nu am alte artifacte.
Ia și păstrează-l.
Interesant.
Ucizi o viață cu ăsta.
Nu vorbi despre mine. Eu voi pleca.
Vorbește serios?
Dacă e serios, îmi pare rău să o spun...
Dar cum poate să te înșele timp de 10 ani?
Sugerezi că pare periculos.
Ce faci?
Să văd dacă nu are ascunse microfoane și camere video.
Fabrică tot felul de povești despre ce a fost...E o nebunie.
Bine...bine. Cât de curând poți.
Te iubesc.
Știu asta.
Din prima mea săptămână la birou.
Și?
Îmi pasă foarte mult de tine.
Dar acum știi cu cine ai de-a face.
Tu chiar crezi că ești "omul de grotă"?
Dar tu crezi?
Ai putea să mă iubești?
Și n-am nevoie să mai cred asta.
Am făcut-o de prea multe ori.
Îmi ești dragă.
În mod clar, sunt atras de tine.
Asta e tot?
O să pot trăi și cu ideea aceasta.
Dacă ceea ce spun e adevărat,
tu și fiecare copil pe care l-am avea...
...și într-o zi voi pleca.
Simplul fapt e că pot fi nemuritor.
Atunci să dureze pentru totdeauna.
Cine o are cu adevărat?
Părinții mei s-au despărțit înainte ca eu să mă nasc.
Apoi următoarea căsătorie a mamei a durat doar 3 ani.
Și apoi ea a murit, din cauza bolii.
Acum știu cât de mult a durat.
La naiba cu toate.
Te iubesc.
Accept orice poți oferi tu.
Ca de exemplu 10 ani?
De ce-ai făcut asta?
Am vrut să văd cât de rapid ești.
Îți verificam reflexele.
N-am ochi la spate, nu pot merge pe apă, n-am nimic paranormal.
Da. Sunt în anul 2 la centura neagră.
Obținută în 1.000 de ani.
Mă descurc, mă descurc.
- Iisuse! - Frumoasă demonstrație, Harry.
Ia loc.
- Eu încă mai am întrebări. - Da, și eu mai am, John.
Adică, ai terminat cu perioada preistorică?
Îți amintești de limbajul tău preistoric?
Puțin. Un lucru nu s-a schimbat mult.
Ai făcut vreodată artă în peșteră?
Știi despre picturile acelea în piatră din Lazazine?
A fost opera unui om pe nume... Duro.
A făcut o treabă destul de bună.
El a desenat animalele.
Spera să fie găsite...pentru a fi mâncate.
Într-o zi, după ce mâncarea fusese vânată,
șeful tribului nostru a început să-l alunge, pentru că magia sa a dat greș.
După asta, altcineva alegea hrana.
Au găsit în sfârșit un vinovat... și a fost abandonat.
A fost groaznic.
Trebuia să știi cum să ucizi.
De asta, studenții tăi spun că această cunoaștere a istoriei e atât de uimitoare?
Nu, istoria trebuie să se bazeze pe studiu.
Amintiți-vă că există un singur om, aflat într-un singur loc într-un anumit timp.
Punctul meu de vedere singular despre alte timpuri nu înseamnă nimic.
Dar vorbești despre ceea ce știi.
Timpuri istorice.
Nu-l încuraja.
Da.
În următorii mii de ani, clima s-a încălzit.
În câțiva mii de ani...știu că presupui.
Nu poți să le iei de aici.
Ei bine, atunci...ia și continuă.
Am avut parte de mamuți...
...bizoni, cai...
Arborii din nord s-au schimbat datorită climatului,
ați avut ideea de a cultiva de mâncare, mai degrabă decât de a o căuta.
Să creșteți animale domestice, mai degrabă decât de a le vâna.
Par cunoscut aici? Pun pariu că da.
Locuri ca acestea devin unele obișnuite, zone de pescuit...
Ei, haide!
John, asta poți găsi în orice text de carte!
Chiar și în a ta. Ai scris cele mai multe lucruri.
Apoi, m-am îndreptat către est.
Eram curios în legătură cu lumea.
Vroiam să fiu singur.
Mă potriveam în ceea ce îmi doream.
Est.
Spre locul unde răsare soarele.
Da.
M-am gândit că acolo poate fi mai cald.
Apoi, am văzut o mișcare.
Marea Mediterană, probabil.
Era la începutul Epocii de Bronz.
Și m-am îndreptat spre Est, învățând limbile pe unde am treceam.
Peste tot...
...creația are noi zei.
Atât de mulți, atât de diferiți, încât mi-am dat seama că sunt probabil inventați.
Și am stat în Sumer pentru 2.000 de ani.
Și apoi în Babilon.
Și Hammurabi era un om măreț.
Și pentru un timp nu m-am mai mutat.
Dar a mă muta dintr-o parte în alta, era mai ușor decât să stau într-un loc.
Era dificil, atunci când au apărut satele,
și mai greu atunci când orașele-state erau centralizate,
străinii erau suspecți...
Și se părea că eu mă aflu tot timpul pe drumuri.
Am învățat noi trucuri.
Chiar mi-am înscenat moartea de câteva ori.
Am continuat să mă îndrept spre est.
Către India.
Din fericire, în timpul lui Buddha.
Din fericire?
Cel mai extraordinar om pe care l-am cunoscut vreodată.
Nu mă gândisem înainte niciodată că poate exista așa ceva.
Ai studiat alături de Buddha?
Până când a murit.
Știa că e ceva diferit în legătură cu mine.
Nu i-am spus niciodată.
E fascinant.
Mi-aș dori cel mai mult să se fi întâmplat.
Da, da, da...dacă a fost adevărat...
...de ce ne spui nouă?
Adică, vom putea pleca azi și vom putea spune asta la toți.
Vor dispărea...
Povești spuse între pereții unei camere.
N-au nicio credibilitate.
Chiar dacă v-aș face pe voi să mă credeți,
ceilalți n-ar crede.
Unii vor zice că sunt un psihopat, alții vor zice că e doar o glumă proastă.
Ei bine, John, unii din noi suntem supărați acum.
Ascultați...
A fost o idee proastă.
Vă iubesc pe toți și nu aș vrea să vă pun într-o postură proastă.
Atunci, de ce faci asta?
Pentru că vreau să-mi iau bun rămas.
Față de tine, căci este atât de egoist pentru ceea ce ai făcut.
Ușurel, Edith.
Doar și-a făcut tema.
Vezi ce se întâmplă. Joci rolul polițistului cel bun, Dan. Bine. Ia și te distrează.
Eu cred doar că toată chestiunea e o porcărie!
Ar trebui să plec, dar am să stau. Și știi de ce?
Pentru că vreau să văd despre ce naiba e vorba.
Da, și eu, despre ce e vorba?
Haideți să-l întrebăm pe dr. Freud care tocmai a sosit.
Hei, Will! Will!
John, mă bucur că te-am prins.
Cineva mi-a spus că pleci.
Ți s-a spus că l-am pierdut.
Mă bucur să aud că lucrurile iau întorsături neașteptate.
- Da, așa am auzit. - Bună.
- Ți-e foame? - Nu, mulțumesc.
- Whisky? - "Johnny Walker" verde.
Asta da!
Îmi pari foarte cunoscută, draga mea.
Linda Murphy. Particip la cursul dumneavoastră de marți, dr. Gruber.
Ei bine, această lecție e mai puțin decât mi-am putut imagina.
Regret că sunt atât de evident
în privința acestui lucru, John, dar
acești oameni sunt foarte îngrijorați pentru tine.
Da, fac dinozauri din hârtie.
Îmi doresc să fi fost aici de la început.
- Și eu. - Simt nevoia să spun ceva.
John nu poate în niciun fel să-și demonstreze povestea în fața noastră.
La fel cum nici noi nu putem s-o respingem.
Uite, nu contează cât de îngrozitoare credem că este
sau cât de bine antrenați credem că suntem,
nu avem cum s-o negăm!
Prietenul nostru este ori un om de grotă,
ori un mincinos, ori un nebun.
Dacă ne gândim mai bine, de ce nu acceptăm situația?
Adică, la naiba, cine știe, poate ne convinge să îl credem.
- Sau poate îl trezim la realitate. - Crezându-l?
- A cui realitate? - Deci, ești un om de grotă?
Da...
Cred că am fost un Cro-Magnon.
Nu știi dacă ești un om de grotă sau nu?
Nu, de asta sunt sigur.
Un Cro-Magnon. Când ai realizat pentru prima dată asta?
Când a fost identificat primul om de Cro-Magnon.
Când antropologia le-a dat un nume, l-am avut și eu pe al meu.
Ei bine...continuă. Sunt sigur că mai ai multe de spus.
Doctore, vrei să mă întind pe canapea?
După cum dorești.
În calitate de medic, sunt curios.
În această enormă perioadă de timp descrisă,
ai fost vreodată bolnav?
- Da, la fel ca oricine. - Foarte bolnav?
- Uneori. - Ce boală?
În timpul preistoriei, nu-ți pot spune. Poate de vreo două ori de pneumonie.
În ultimii 200 de ani, am suferit de tifos, febra galbenă,
varicelă... Am supraviețuit ciumei bubonice.
Bubonică? Asta e teribil.
- Mai rău decât e descrisă de istorie. - Și varicelă?
- Dar nu ai cicatrici. - Nu rămân cu așa ceva.
Dar așa ceva nu e posibil.
Te rog, să luăm povestea lui John că atare
și s-o analizăm ca atare.
Dacă nu rămâne cu cicatrici, e la fel de ciudat că povestea.
John, ce-ai zice dacă, înainte să pleci, ai trece pe la laboratorul meu
pentru teste?
Urăsc laboratoarele.
Mi-e teamă că voi intra și rămâne acolo 1.000 de ani
pentru ca alții să mă înțeleagă.
- Crezi că te-aș trăda în vreun fel? - Pereții au urechi.
- Testele ar putea dovedi ce spui. - Nu vreau să dovedesc asta.
Tu ne spui povestea secolului și nu te interesează dacă te credem sau nu?
Nu mă așteptam s-o faceți.
Nu sunteți la fel de nebuni pe cât voi mă credeți pe mine.
- Amin! - Mi-ai plăcut întotdeauna.
- Mulțumesc, dragă. - Dar chestia asta se schimbă.
- Sigur nu crezi asta! - Înainte aveam încredere în ce spunea.
Mereu spuneai că nu poți distruge o poveste.
Nu poți decât să-ți bagi nasul în ea.
Asta faci, John?
Râzi de noi în interiorul tău?
- Nu aș vrea să crezi asta. - Ce spui insultă bunul simț!
La fel și relativitatea sau mecanica cuantică. Așa funcționează natura.
Dar povestea ta nu se potrivește cu natura pe care o știm noi.
Dar știm atât de puține, Dan.
Știm atât de puțin.
Câți dintre voi cunosc 5 genii din domeniu cu care nu sunteți de acord?
- Unul pe care să-l strângeți de gât? - I-aș strânge de gât pe toți.
Dan, e destul că trebuie să ascultăm glumele proaste ale lui Harry.
Mulțumesc, Edith. Poate că la 110 ani voi fi la fel de deștept ca tine.
Chiar dacă ai trăi cât a trăit John, tot nu te-ai maturiza!
Haideți, băieți, calmați-vă!
De câte ori putem întâlni pe cineva care spune că e omul din epoca de piatră?
- Unul e de ajuns. - Edith...
Un tip cu mintea ta ar fi studiat foarte mult.
Am zece diplome, inclusiv pe ale voastre.
În afară de a ta.
- Mă face să mă simt foarte mic. - Am studiat 170 de ani.
Mi-am luat diploma în biologie la Oxford în anul 1840.
Puțin cam târziu, totuși.
La fel ca în alte domenii, nu pot ține pasul cu noile descoperiri.
Nimeni nu poate. Nici măcar în propriul lor domeniu.
S-a cam dus mitul nemuritorului extrem de inteligent.
Te înțeleg, John.
Oricât ar trăi un om, nu poate fi înainte timpului său.
Nu poate ști mai mult decât știe rasa sa.
Astfel, când lumea a aflat că Pământul e rotund, ai aflat și tu.
A durat ceva timp. Știrile circulau încet.
Modurile de comunicare erau precare.
Existau obstacole sociale, idei preconcepute...
- strigăte din partea Bisericii... - 10 doctorate, impresionant.
Ai și predat?
Unele... Poate că și voi ați fi făcut la fel.
14.000 de ani nu m-au făcut un geniu.
Pur și simplu am avut parte de timp.
Timpul...
Nu-l putem vedea sau simți, nu-l putem purta, nu-l putem
măsura într-un laborator.
Este un semn subiectiv
de a deveni ceea ce suntem,
în loc de ceea ce am fost,
cu o nanosecundă ce va deveni alta în următoarea nanosecundă.
Este ideea existenței înainte și după noi.
Noi ne mișcăm prin ea.
Felie cu felie.
- Ceasurile măsoară timpul. - Nu, se măsoară singure.
Referința unui ceas este un alt ceas.
Pare destul de interesant, dar ce are de-a face cu John?
Poate fi un om care...
trăiește în afara timpului pe care-l cunoaștem.
Da, ei bine...
Oamenii merg înarmați în aceste zile.
Dacă te împușc, John,
ești nemuritor? Ai supraviețui?
Niciodată nu am spus că sunt nemuritor. Doar bătrân.
Pot muri, dar te poți întreba toată viața ta din închisoare
ce ai împușcat.
Îmi permiteți?
Este preferabil unei arme.
Will, asta a fost un pic cam mult.
Cărți, doctorate?
Da, ai crescut și te-ai schimbat...
dar este în natura colegilor.
Dar nu te simți mai bine lucrând în curtea din spate?
Uneori, da, Will.
Mă uit la stele și mă întreb...
Ce credeau oamenii primitivi de ele.
Un mare mister.
Atunci, acolo sus erau zei.
Șamani care știau de lucrurile care ne spuneau.
Încă o fac.
Ți-ai dorit vreodată să se termine?
Nu.
14.000 de ani. Răni,
boli, dezastre...
Le-ai supraviețuit tuturor.
Ești un om foarte norocos.
Intră.
John Oldman?
- Da. - După cum știi am venit să luăm mobila.
Este a ta.
Ia acest scaun,
mă duc să beau în colț.
O donezi?
- Îmi mai cumpăr. - Întotdeauna călătorești ușor?
Este singura cale de a te mișca.
Ai învățat multe lucruri despre modul tău de a trăi.
Ce crezi despre moarte, John?
- Te temi de moarte? - Cine nu s-ar teme?
Cum văd oamenii primitivi moartea?
Aveam un concept practic.
Ne opream, cădeam și nu ne mai ridicam.
Începea să miroasă și să se descompună.
Rănile le puteam înțelege la cineva întins pe sol.
Infecțiile erau ceva misterios.
Îmbătrânitul...
cel mai mare mister din toate.
Ai realizat că ești diferit?
Mi-a luat mult să realizez cum eram diferit.
Să găsesc o cale să-mi sintetizez experiența într-o viziune despre mine.
La început am crezut că e o problemă cu ei.
Au îmbătrânit și au murit. Și animalele.
Dar nu și eu.
Iartă-mă, draga mea.
Duci o viață simplă.
Nu dețin castele, dar...
duc o viață bună.
- Am bani. - Ai adunat mărunțișuri?
Când omul îmbătrânește, zilele, săptămânile
lunile, trec mai repede.
Ce este o zi
sau un an, sau un secol ce înseamnă pentru tine?
Nașterea morții al unui ciclu.
Este tulburător. Întâlnesc pe cineva,
abia spun ceva și apoi mor.
Alții vin ca...valurile,
se înalță și cad...
precum lanurile culcate de vânt.
Nu te plictisești de asta?
Din când în când mă plictisesc.
Continuă să facă aceleași greșeli prostești.
Tot timpul.
Ei? Atunci te vezi separat
de restul umanității.
Nu am vrut să fie înțeles astfel.
Dar, bineînțeles...
sunt ce sunt.
Te simți confortabil știind că tu ai trăit în timp ce
toți pe care-i știi,
John, au murit.
Regret că ai pierdut oameni.
- Foarte des. - Te-ai simțit vinovat de asta?
Așa zisa vină a supraviețuitorilor.
În sensul strict psihologic?
Cred că da.
Dar ce pot face în privința asta?
Într-adevăr.
Doamnă, îmi pare rău.
Domnilor, vreau să păstrez canapeaua.
- Mulțumesc. - Doamnelor...
Will, ai o problemă cu inima.
Ce ați zice să schimbăm subiectul? Ajunge cu timpul.
Dar asta e partea în care moneda se aruncă, Harry.
Sunt tare curios să-i cunosc sentimentele.
Ai vrea să-l întreb de tatăl său?
Credeam că întotdeauna ai vrut să-mi spui de mama ta.
Da, dar a primat partea preistorică.
Cu siguranță îți amintești de tatăl tău.
Se pare că-mi amintesc...
o figură.
Poate un frate sau un tată social.
Nu contează.
De abia mi-l amintesc eu pe al meu.
Simți un gol din cauza acestui lucru, John?
Ceva ce vrei să fie umplut de o față,
o voce, o imagine.
- Nu așa de târziu. - Trebuie să fie cineva, poate mai mulți,
despre care ai o părere bună. Pe care-l iubești.
Ai văzut imaginea și a murit.
Prietenul tău, colegul tău,
soția ta.
Cu siguranță ai avut soții și copii.
Am mers mai departe. A trebuit.
Cred că ești cel mai mare bigam din istorie.
Te-ai gândit vreodată că nu trebuia să fii tu?
Poate.
Mi s-a spus că unii din amicii tăi din preistoric se temeau că le furi viețile?
Te-ai gândit că poate asta faci?
Poate că asta faci.
Întotdeauna a existat o legendă despre așa ceva,
o creatură extraterestră,
care nu ia sângele, ci forța vitală.
- Dumnezeule, Will! - Poate inconștient,
de un mecanism biologic sau telepatic
pe care-l putem doar ghici.
Nu spun că ai face așa ceva în mod deliberat,
nu spun că ai ști cum să faci asta. Așa e?
Dar un asemenea lucru ar fi corect.
- Deci, acum mă crezi? - Eu doar...
exploatez ceea ce ai spus.
Dacă eu cred asta sau nu,
nu are nicio importanță. Noi vom muri,
iar tu vei trăi.
Vei veni la înmormântarea mea, John?
- Hei, Will... - Ai mers prea departe.
John nu a cerut să fie ceea ce este.
Iar noi nu am cerut
să auzim asta.
Dar dacă este adevărat că este unul printre noi
care nu este invidios,
poate nici măcar o urmă de ură...
Ne-ai spus asta despre tine, John.
Îți imaginezi cum ne simțim?
Niciodată nu m-am gândit la asta.
Din moment ce nu poți muri,
iar noi cu siguranță da...
Trebuie să fie un motiv pentru asta, nu?
Poate ești un expert.
Asta este, dle Oldman. Eu plec.
Mulțumesc.
Sau poate ești un vampir, John.
Poate ești unul fără a ști.
Stai în viață într-un cimitir pe care l-ai ajutat să-l umpli?
Ai mers prea departe.
Sau poate te simți singuratic deoarece inima ta
nu-și poate ține comorile.
Asta faci?
Ai dus o viață plină de greșeli?
Ei bine, atunci, poate,
a sosit vremea să mori.
Nu știu ce face John,
dar nu-mi place ceea ce faci tu.
Dă-mi arma aia sau te voi face să mă rogi să mi-o dai.
Dan, parcă ai fi antrenorul nostru de fotbal.
John, tu ce crezi?
Un glonț în mână?
Poate putem privi cum se vindecă.
Ce zici de unul în cap?
Ce se va întâmpla?
Am lucrări de corectat...
oricât de mult mi-ar displace acest lucru, John.
Ar fi ceva mai bun în comparație cu asta.
Vă las cu...
Iisuse Hristoase!
- Ce naiba a fost asta? - De unde a luat o armă?
Te-am prins în corzi, John.
- Dacă erai așa deștept... - Nu este genul lui Will.
Mary a murit ieri.
Cine?
Soția lui.
Avea cancer de pancreas.
Will...
Nu știam de Mary.
Îmi pare rău. Văd cum te-a afectat.
Te rog, permite-mi să fiu singur.
Will...te rog.
La ce naiba te gândești, Art?
Haide, ceva trebuia făcut.
- Trebuie să spun că sunt de acord. - Este prietenul nostru.
Orice s-ar întâmpla pe Pământ, este prietenul nostru.
- Ești sigur de asta? - Edith, de ce ești așa de dură cu el?
Unul din oamenii mei preferați a dispărut.
Poți deveni bătrân la 35?
Poate încerc să-l trezesc.
Poate sunt prea tristă să plâng.
Ce am spus despre mine l-a rănit.
- A ripostat. - În mod expert.
Chestia aia despre furtul energiei vitale?
Întotdeauna am vrut să aflu motivele.
Ei bine...
avem de petrecut o după-amiază, nu-i așa?
Șaradă?
John, am o șaradă și este numai pentru tine.
Sandy, vino aici. Vino.
Asta este pentru tine. Bine? Gata?
- Prima mea nuntă? - Bravo!
Foarte bine. Măcar unul dintre noi
este un descendent direct al tău.
Și nu a trimis nici măcar o felicitare de Crăciun.
De Crăciun? Dar de ziua ta?
Și să nu mă faceți să încep cu lumânările.
Cu suflatul!
Ani de zile cu suflatul...
Bine, am încercat.
Spuneți-mi că aș fi nedezvoltat,
dar vreau să aud mai multe.
Și eu.
Mai multe.
Ești sigur că nu este o poveste SF?
- Sau că ne păcălești? - Următoarea întrebare.
Realizezi că asta e o invitația de a ajunge la "glumeți".
Gândește-te. Mecanismul de a supraviețui mii de ani.
Rămân fără camere și mai repede.
Atunci va trebui să mergem la o comedie,
așa cum ar trebui.
Mi-ar place asta.
Pe planeta unei alte stele.
Te invidiez.
Ai avut vreun dinozaur de companie?
- Au trăit un pic înaintea mea. - Măcar ceva a fost.
Fără îndoială că ne poți da mii de detalii, coroborând povestea ta,
de la Cro-Magnon, până la Buddha și acum.
10.000 și nu vei mai fi nevoit să citești cărți.
Începe să devină frig.
Vino aici alături de mine.
Asta ridică o întrebare interesantă.
Mai pot fi alții ca tine care au scăpat de procesul de îmbătrânire,
- așa cum ai făcut-o tu? - Ar reprezenta ceva ce nu știm de biologie.
Să învățăm tot timpul?
Dar cum să știm?
Era un om în 1600 pe care l-am întâlnit.
Unde erai în 12.918?
Tu unde erai acum un an la această dată?
Oricum la 1600 am întâlnit un om
și am avut o bănuială că era...
asemenea mie, așa că i-am spus.
Ai spus că asta e prima oară.
- Am uitat. - O eroare în povestea ta?
Mai degrabă un pic de senilitate.
Oricum, a spus "da".
A spus că este din alt timp și alt loc. Am vorbit două zile.
Părea destul de convingător, dar nu puteam fi siguri.
Amândoi am confirmat ce a spus celălalt,
dar de unde știam că acea confirmare este autentică
sau un ecou.
Știam că eu sunt sigur,
dar mă gândeam că poate joacă un joc.
Știi, despre cărturarul de care am vorbit întotdeauna.
Și el a spus că are dreptul la aceleași rezerve.
Asta este interesant. Exact cum noi nu putem fi siguri,
chiar dacă am vrea. Adică dacă am fi siguri,
tu nu ai putea fi sigur de asta.
Ne-am înțeles să ținem legătura, dar desigur că n-am făcut-o.
Și 200 de ani mai târziu am crezut că am văzut un om
în Bruxelles.
- L-am pierdut în mulțime. - O, ce păcat.
Aș crede de ar fi adevărat.
Am una pentru tine.
Ce faci în timpul liber?
O dată la 50 de ani când vreau să scap de aglomerație,
merg într-un trib primitiv din Noua Guinee unde sunt venerat
drept un zeu nemuritor.
Au o statuie uriașă cu mine, are loc o mare petrecere.
Am niște poze de acolo, dar deja mi-am făcut bagajele, îmi pare rău.
Nu mai bate câmpii despre oameni nespălați care trăiesc în grote.
De fapt, spălatul era un păcat în Evul Mediu, Biserica spunându-ne că e un păcat
să te speli de praful Domnului.
Așa că oamenii îmbrăcau lenjeria în octombrie și o scoteau în aprilie.
Spuneai că s-a întâmplat. Nu cred.
Dacă povestea e adevărată, de ce a permis Dumnezeu să se întâmple?
Este un punct de vedere bun. Ești un om religios?
Nu sunt adeptul niciunei religii.
- Nu ai fost niciodată? - Am fost mai demult.
Ca majoritatea oamenilor. Unii nu trec niciodată peste asta.
Trăiești cu Dumnezeu?
Așa cum spunea LaPlace,
nu am nevoie de ipoteza asta. El poate fi oriunde.
El e peste tot. Doar că nu-L putem vedea.
E cel mai bun lucru pe care l-aș putea face. M-aș ascunde.
- Și creația? - E aici. Nu sunt sigur că a fost creat.
- Și atunci? - Poate că e o acumulare, un câmp.
Și cum rămâne cu sursa câmpului de energie?
Nu implică o mișcare inițială?
M-am întrebat despre sursa mișcării inițiale,
dar asta nu presupune nimic.
- Revenim la mister. - E o întrebare foarte veche.
Niciun răspuns nu e acceptat din punct de vedere religios.
Dacă ai credință, atunci ai și răspunsul.
Ai întâlnit pe cineva din istoria noastră religioasă?
- Un personaj biblic. - Într-un fel.
- Pe cine? - Să trecem peste asta.
- Nu, nu trecem. - Întrebarea următoare.
- Nu, haide. - Haide, spune tot.
Să nu-mi spui că tu ai fost unul din ei!
Lucrurile merg într-o direcție neașteptată.
Ar fi mai bine să încheiem aici.
Haide, te-ai întâlnit cu cineva din istoria religiei?
- Da. - Cineva din Biblie?
- Da. - Cineva cunoscut?
Cum se poate să nu știi un personaj biblic?
Cineva important.
Credeți că îl știți, dar e mai mult un mit.
Biblia e mai mult un mit și o alegorie.
Poate o fi un adevăr istoric pe undeva.
- Ai făcut parte din acea istorie? - Da.
- Moise. - Moise are la bază un mit sirian, Miles.
Mai sunt si alte versiuni, în toate se plutește pe apă,
lucruri care se transformă în șarpe,
ape care se despart pentru ca poporul să fie salvat de libertate,
și chiar primirea de porunci pe bucăți de piatră sau de lemn.
Unul dintre apostoli.
Nu erau apostoli adevărați. Nu prea au învățat nimic pe nimeni.
Petru pescarul a învățat multe despre pescuit.
- De unde știi asta? - Stratul mitic este atât de vast
...și nu foarte bun.
Adevărul este foarte, foarte simplu.
Un Nou Testament în 100 de cuvinte sau mai puțin.
- Sunteți pregătiți? - Nu cred că vreau să aud asta.
- Harry, mă duci acasă? - Nu, nu chiar acum. Vreau să ascult.
Stai jos, Edith. Tu l-ai crezut.
- E un sacrilegiu. - Cum poate fi un sacrilegiu?
Încă nu a spus nimic.
- Un alt Nou Testament este sacru. - Au fost zeci de variante noi.
Cele ale evreilor, ale grecilor, ale latinilor. Până la regele James.
Toate vizionare. Și toate pretind că arată adevărul.
Un Nou Testament nou în 100 de cuvinte?!?
Îți spun cele 10 porunci în 10 cuvinte. Nu, nu, nu...
Poruncile sunt versiuni moderne ale unor legi antice.
Ei au fost primii, nu?
Edith, eu am fost crescut cu Torah, soția cu Coranul.
Băiatul cel mare e ateu, cel mic e adeptul scientologiei.
Fata mea studiază hinduismul și cred că e loc de mai mult.
Trăim după principiul "Trăiește și lasă și pe ceilalți să trăiască".
Hai, stai jos.
Care este versiunea ta preferată a Bibliei?
Biblia regelui James, desigur. Este cea mai modernă
și este rezultatul muncii multor învățați.
Modernitatea e bună.
Hai John, spune-ne varianta scurtă.
L-a întâlnit pe Budha. I-a plăcut ce a auzit. A stat puțin pe gânduri.
La 500 de ani, după ce s-a întors din zona mediteraneană, a devenit etrusc.
A căutat în Imperiul Roman și nu i-a plăcut ce romanii au devenit.
Mașini de ucis uriașe.
A mers în Orientul Apropiat gândindu-se să împărtășească învățămintele budhiste,
într-o variantă modernă. Așa că a încercat.
Un singur disident împotriva Romei.
Roma a câștigat. Restul este istorie.
Un fel de poveste.
Știam eu.
- Spune că este Hristos. - O, nu!
Acesta este metalul cu care l-au împuns pe Iisus pentru a îndeplini profeția.
Crucificarea?
Și-a blocat durerea,
așa cum a învățat să facă în Tibet, în India.
De asemenea a învățat să-și încetinească metabolismul,
până la punctul în care viața nu mai putea fi detectată.
Au crezut că este mort.
Așa că discipolii l-au luat de pe cruce și l-au pus într-o peșteră.
Apoi și-a reluat metabolismul așa cum era antrenat.
A încercat să plece fără ca ceilalți să-și dea seama,
dar galatenii erau vigilenți.
El a încercat să explice,
dar ei erau într-o stare de extaz.
Și astfel am înviat,
și m-am ridicat din centrul Europei ca să scap de totul.
Nu vorbești serios, John.
Dumnezeule, de ce faci asta?
Lasă-mă să-ți văd încheieturile.
Nu am cicatrice. În plus, ei m-au legat.
Cuiele și sângele dau mai bine la religie.
Toate speculațiile despre Iisus...
Că era negru, asiatic,
sau un arian cu ochi albaștri
cu barba aurie și părul lung.
Era un extraterestru. Nu a existat niciodată.
Acum se pare că este un om al grotei.
Figura lui Iisus are asemănări cu Krishna.
- Și cu Hercule, bineînțeles. - Hercule?
Născut din mamă virgină, Alcmena,
și având ca tată pe însuși Zeus,
singurul fiu,
salvator al Greciei,
bunul păstor, prințul păcii,
aducând convingere și înțelepciune divină.
A murit și s-a alăturat tatălui său în Olimp,
cu mii de ani înainte de momentul din Ghetsimani.
Cum poți compara un zeu păgân din mitologie cu adevăratul Mântuitor?
Aș spune că este destul de aproape.
Conducătorii creștini ai vremurilor
au aruncat manuscrisele evreilor
și au împrumutat din sursele păgâne.
Realizezi cât...
...de nemilos îmi tratezi sentimentele?
La fel de nemilos îl tratăm și noi pe John.
Nu crede nici el spune.
Crezi cuvânt cu cuvânt ce scrie în Biblie?
Da.
Înainte de a spune ceva, știu că a suferit unele schimbări.
Dar Dumnezeu a vorbit prin om,
pentru a-și face vorbele mai clare.
Nu a reușit s-o facă bine de prima oară?
Suntem imperfecți. A trebuit să lucreze să ne facă să înțelegem.
Nu ne-a putut face ca lumea de prima oară, Edith?
Ni l-a trimis pe Iisus,
și pe Buddha, cu accent evreiesc.
Bunătate, toleranță, frăție, iubire.
Acest realism necruțător care ne învață că viața este ceea ce este,
aici pe Pământ, acum și atunci.
Regatul lui Dumnezeu înseamnă
că bunătatea este chiar aici.
Unde ar trebui să fie.
Sunt ceea ce am devenit.
- Asta a adus Budha. - Și asta am învățat.
Că un șarpe vorbitor a făcut-o pe Eva să mănânce mărul.
Așa că suntem terminați.
Raiul și Iadul sunt aduse în lumină, pentru ca preoții să conducă prin
seducție și teroare.
Să ne salveze sufletele care nici măcar nu erau rătăcite.
Eu le-am oferit un drum bun, ei au luat-o în altă parte.
Aceasta este blasfemie.
Este oribil. Cine ai mai fost?
Sullivan? Elvis?
- Jack Spintecătorul? - Se spunea că Buddha și Iisus
ar râde sau ar plânge dacă ar ști ce s-a făcut în numele lor.
Și dacă este un Creator,
probabil s-ar simți la fel.
Văd ceremonii, ritualuri,
procesiuni, oameni,
venerând prăjituri și vin.
Și îmi zic că nu la asta m-am gândit.
Dar asta nu are nimic de-a face cu Dumnezeu.
Așa cum ai spus, John, peste tot este vorba de religie.
De la insulta adusă vieții până la transformarea bucuriei în păcat.
Roma își înfăptuiește opera măreață.
Oamenii simpli au nevoie de miracole.
Miracole.
Un cuvânt stupid.
Lucrurile se întâmplă chiar dacă crezi sau nu.
Ca un om al grotei de 14.000 de ani.
Am condus un timp și apoi m-am oprit un timp.
Îmi e atât de rușine și am înghețat.
- Vino înăuntru. - Tot nu te cred, bineînțeles.
- Ai nevoie de ajutor. - Toată lumea are nevoie de ajutor.
Da, sigur, unii mai mult ca alții.
De la Budha la Cruce.
Pe amândouă mi le-am imaginat ca pe ceva mitic.
Dar aș vrea să aud mai mult.
Mă pot întinde o clipă pe canapea?
Nu mai sunt așa de tânăr cum eram.
Deci...
Tu ai fost Iisus.
Poate că cineva trebuia să fie, la bine și la rău.
Juriul este încă afară.
Când ai început să crezi că ești Iisus?
Când ai început să crezi că ești psihiatru?
De când am terminat la Facultatea de Medicină de la Harvard,
și mi-am terminat rezidențiatul,
am avut acest sentiment.
Câteodată visez la asta.
Ai acționat în instinctul acestui crez?
O vreme am practicat în mod privat, apoi am predat.
Nimic neobișnuit.
Până într-o zi când am întâlnit un om al grotei,
care se credea Iisus.
- Ți se pare neobișnuit? - Foarte.
Mi-aș pune în joc reputația că este la fel ca mine.
Așa că, de ce insistă cu o asemenea poveste?
Trebuie să fie un motiv, nu?
Decât dacă mi-am imaginat totul.
Este posibil?
Cred că ești la fel de sănătos ca el.
O, Doamne...
Nu.
Nu ai considerat că este mai prudent să te venerezi singur,
decât să fii considerat un eretic?
Asta ar fi ceva.
În vremea când creștinismul era considerat erezie,
trebuia să pretind alte religii.
Și ce are Iisus de spus
celor prezenți
ca să nu le vină greu să creadă în El?
Credeți în ceea ce încearcă să învețe,
fără morală.
Pioșenia nu este lecția adusă oamenilor,
este greșeala care o aduc la lecții.
Ei bine, se înnegurează
și am lucruri de făcut.
Am în față un drum lung.
Îl ajut eu.
John, ai în minte o destinație?
Nu contează.
Nu voi întreba.
Mulțumesc.
Cineva bolnav mental
își poate imagina un trecut fantastic.
Chiar o viață întreagă și să creadă.
Omul care se crede Napoleon,
trebuie să o creadă.
Adevărata sa identitate a cedat locul iluziei
și nevoii de ea.
Dacă asta e în cazul lui John, e o boală gravă.
O inteligență sistematizată.
Ai un răspuns la toate.
Ar putea implica respingerea tatălui său,
al întregului său trecut, înlocuit de fantezia sa.
- Spune că nu și-l amintește pe tatăl său. - Da, precis de ce?
- Ai spus că e sănătos. - Așa am spus?
Crezi că poate al nostru om din grotă
are o problemă gravă?
- Droguri? - Nu, nu, nu.
Am făcut multă muncă de consultare la Narcotice,
am văzut oameni deraind puternic. Orice are John nu e din cauza drogurilor.
Am căutat semne...niciunul.
- Dar omul din grotă chiar vorbește. - Credem că limbajul și-a făcut
apariția cu 60.000 de ani în urmă.
Structura încă face evidențe culturale
ale abilității de a comunica verbal.
Rahat.
- Poate ar fi mai ușor dacă ar fi război. - Ești nebun?
Nu.
E fascinant, nu-i așa?
Mă tem că tentativele noastre de a răspândi buddhismul în vest
nu numai că ar fi sortite eșecului,
dar nici nu suntem pregătiți.
Vorbești de parcă l-ai fi crezut.
Păi, este posibil, nu-i așa?
Cred că orice este posibil.
Uite, avem două variante simple.
Putem să ne apucăm să analizăm și să raționalizăm,
sau putem doar să ne relaxăm și să ne bucurăm de asta.
Pot asculta critic,
dar nu vă pot face să vă schimb părerea despre nimic.
Crezi că tu poți?
Din păcate, nu există nicio autoritate în preistorie,
- deci nu-l puteau opri acolo. - Sunt experți în Biblie.
Continuă să visezi.
Da, ăsta e ultimul an al lui Iisus.
El nu a existat până ce John nu și-a pus pălăria.
Eu nu cred în îngeri, în Naștere,
dar sunt povești
despre copilăria lui Iisus.
Istoria urăște golurile. Improvizarea sună foarte sincer,
umple golurile.
Nu ar fi fost ușor să falsifici un trecut pe atunci.
Câteva cuvinte...
Credibilitate. Timp să faci restul.
Acum vorbești de parcă ai crede.
Uită-te la misterul din jurul asasinării lui Kennedy.
O conspirație, Mafia,
C.I.A., ăsta e un mister care nu va dispărea niciodată.
Întotdeauna a fost un pas mic de la un conducător formal la un zeu.
Nu cred că cineva îl va defăima pe Kennedy.
A fost mai sofisticat de atât.
Noi suntem. Noi suntem.
Deci, în sfârșit îndeplinești una dintre profețiile mileniului, John.
Care e aia?
Și începem din nou...
Îți place focul, John.
Peste tot pe unde am stat am stat lângă foc.
Fixația din copilărie, presupun.
Mă ajuta să mă simt în siguranță.
Sunt prădători afară.
Singurul lucru pe care nu l-am împachetat...
M-am gândit că voi avea nevoie de el.
Oare "Le sacre du printemps" n-ar fi mai potrivit?
Ce?
Ai tot felul de perspective de știință, prietene.
Nu știm ce să te considerăm.
Dacă știți, Voltaire a fost primul care a sugerat
ca Universul a fost creat de o explozie gigantică.
A fost acceptată ideea.
Iar Kant a fost primul care a susținut că
nebuloasele sunt mase imense de stele,
pe care le numim acum galaxii.
E ciudat cum primele afirmații din știința își găsesc rădăcinile în arte.
Așa spunea și Beethoven despre fizică, pe de altă parte.
Își petrecea majoritatea timpului stând pe podea în fața pianului său,
înconjurat de coji de portocale și cotoare de mere.
Iar acum noi stăm pe podea și îl ascultăm pe Beethoven.
- Un cerc complet. - Ai avut...
credințe religioase?
La ce te-ai gândit cel mai mult?
Nu pot spune asta.
- Ai credință? - În multe lucruri.
Crezi în viitorul rasei?
Am văzut specii apărând și dispărând.
Depinde de echilibrul lor cu mediul înconjurător.
- Omul a distrus totul. - Încă mai este timp.
Dacă îl folosim cu minte.
Creștinismul e o credință mondială timp de 2.000 de ani.
Câtă vreme egiptenii au idolatrizat-o pe Isis,
iar sumerienii pe Ishta?
Iar în India, vacile sacre umblau libere
ca suflete reîncarnate.
Într-o mie de ani, vor fi arse la grătar,
- iar sufletele lor distruse. - Tu n-ai fost Iisus!
O, da!
- Raza... - N-o va face.
- Cum de știi asta? - Nu miros.
Ai fost un fel de vraci?
De câteva ori am fost șaman,
am arătat unele adevăruri pentru ca lucrurile să fie mai bine.
Crezi că doar la asta se referă religia?
Vinde speranță pentru supraviețuire?
Vechiul Testament vinde frică
și vinovăție, iar Noul Testament e un cod nou de etică.
Pus în gura unor poeți sau filosofi mai deștepți ca mine, nu înseamnă nimic.
Mesajul nu e niciodată folosit.
Frica a construit biserici.
Dar cum rămâne cu numele de Iisus?
L-ai abandonat?
Eu mă numesc John.
Am făcut asta dintotdeauna.
Poveștile despre Înviere spun că numele era confuz în ceea ce privește "Iehova".
Care înseamnă "Dumnezeu e milostiv".
Mai este văzut ca un semn divin de nemurire.
Ce duce la "Dumnezeu este Mântuirea",
și care, tradus, devine un nume corespunzător,
transformat în grecescul "Iesous".
Apoi, a devenit latinul "Iesus",
transformat în "Iisus".
A fost o minune să văd cum toate s-au întâmplat.
Și tot pretinzi că ești Fiul lui Dumnezeu?
Am început la școală și am sfârșit la templu.
Am spus că am avut un Maestru care a fost mai mare decât mine.
N-am spus niciodată că era vorba de tatăl meu.
Vroiam să învăț pe alții ceea ce am învățat eu.
N-am pretins niciodată că sunt regele iudeilor,
n-am mers niciodată pe apă, n-am înviat niciodată morții.
N-am vorbit niciodată divin, ci doar în sensul omenesc de bunătate de pe Pământ.
Niciun om înțelept n-a venit la mine pentru a mă venera.
N-am făcut decât să vindec niște oameni bolnavi.
Asta e tot.
Trei magi de la răsărit au vestit de fapt nașterea unui buddha.
John, ar trebui să fiu acasă, și să-mi sărut nevasta.
Toți am fost prinși în mrejele poveștii tale.
Sperând pentru...
...o revoluție necunoscută.
Mai ai de făcut și alte revelații?
Exact ca în vremurile trecute.
Tu ai fost Iisus?
Biblia e sfântă.
Care Biblie?
Versiunea Darby a Bibliei, a regelui James, sau cea a "Standardelor Noi Americane"?
Știi care e cea bună?
Nimeni nu știe care, nici măcar eu.
Am făcut niște învățături într-o bună zi față de cineva.
Mi-a spus "Dacă nu sunt Iisus, cine crezi că aș fi"?
Mi-a dat o șansă.
Îți dau și eu una.
Cine ești?
Dacă aș fi spus nu, ai fi putut fi vreodată sigură?
Închide-l.
Te rog.
Asta a mers prea departe.
Mult prea departe.
Acești oameni sunt foarte mâhniți.
Nu cred că ești nebun.
Dar ce spui nu este adevărat.
Rămâne doar o singură explicație.
Vremea a sosit și trebuie să recunoști că este o farsă.
O minciună.
Nu-i ăsta adevărul, John?
Dacă nu renunți la asta acum, dacă nu poți,
voi rămâne convins că ai nevoie de multă atenție.
Te pot pune sub observație. Știi asta.
Te întreb acum...
Ți-am cerut
să le spui oamenilor ăstora adevărul.
Oferă-le o ieșire.
E timpul, John.
Te rog.
Capăt de linie. Toată lumea afară.
Poftim?
A fost o poveste. Totul a fost doar o poveste.
Dumnezeule!
Totul... ce Dumnezeu?
John, ne întrebăm dacă ești zdravăn sau nu...
și este doar o poveste.
De unde ți-a venit în cap o asemenea idee?
Cel puțin nu sunt nebun.
Aș fi preferat să fii.
Voi mi-ați dat ideea. Voi toți.
- Ați văzut cum farsa mea poate merge. - Puteai să-mi spui doar...
Omul care nu îmbătrânește niciodată. Tu mi-ai dat cartea despre omul preistoric.
În care spuneai că pietrele pot vorbi.
Știam eu.
Știu teoria, le-am notat, v-am văzut reacțiile
și am mers prea departe.
Prea departe? Mi-ai văzut reacțiile?
M-ai întrebat dacă am fost cineva pentru istoria religioasă.
Dacă mai sunt alții ca mine.
Dacă am creat identități viitoare.
Ne-am învârtit în jurul cozii.
Bucurându-ne de mister,
de întinderea analitică.
Voi ați jucat jocul meu, iar eu pe al vostru.
Ne-ai prostit de la început.
Ești un jegos. Știi cutiile alea chinezești?
Una într-alta, iar în alta și iar în alta...
Simt că sunt în...
ultima cutie!
Ticălosule! Cum ai putut să ne faci una ca asta?
- Mă temeam pentru tine. - Știu, am fost tentat să vă spun,
de multe ori...dar nu am rezistat tentației de a vedea
dacă puteți crede fără a avea confirmarea.
Am avut publicul perfect. Antropologi, arheologi, cunoscători ai religiei creștine.
Psihologi.
Bine. Mi-a ajuns. Vrei să plecăm?
Să mergem.
Deci, John, vei scrie articolul?
- Dacă o voi face, voi trimite copii. - Nu te deranja cu a mea, bine?
Ești de-a binelea... dus cu sorcova!
Nu te cunosc!
Mi-a făcut plăcere să te revăd, dr. Oldman.
Numele tău semnifică ceva, nu-i așa? "Old man"? (bătrân)
Te-a ajutat la articolul tău?
Linda!
La revedere.
A avut pe jumătate dreptate.
Care jumătate?
Cel puțin, eu nu trebuie să arunc jumătate din ce știu din biologie.
Care jumătate?
E o idee frumoasă.
Așa cum este, așa plină de posibilități.
Poate ar trebui să scrii o lucrare despre asta, doctore.
Poate o voi face.
Te voi intervieva în camera capitonată
pentru mai multe detalii. S-ar putea să mai ai nevoie de ajutor, amice.
Pe dracu'!
- Cred că a sunat destul de bine. - Ei te cred pentru că nu au de ales.
Dar ce știu despre tine este că nu ai abuza niciodată de oameni,
sau te-ai folosi de bunăvoință și inteligența lor, așa cum cred ei că ai făcut.
Abecedarul psihiatrului?
Nu, ci al femeii. Unu la unu.
Deci ești un mincinos destul de rapid.
Dar vreau să știu care îți e adevăratul nume.
Fie de crezi sau nu,
a fost întotdeauna John.
De ce ai făcut asta?
Ce s-a întâmplat a fost de ajuns. A trebuit să se oprească.
Nu trebuia să mă aștept să funcționeze.
În vârstă de 14.000 de ani?
Pariez că au fost multe femei...
- Ținem socoteala? - Poate...
Păi, eu o duc pe Edith acasă.
Sandy?
Eu voi rămâne.
Îți pare rău pentru unele chestii pe care le-ai spus?
Îmi pare rău că le-am spus.
Păi, ca un bun creștin... eu...
O, John!
Ai făcut un lucru groaznic!
Îți suntem atât de recunoscători că ești teafăr.
Chiar și Art, care urăște lucrurile pe care nu le poate înțelege.
Ești sadic, John.
Și recunosc că m-am păcălit învârtindu-mă în jurul cozii.
Chiar dacă e tot ce am prins.
Mult noroc ție. Îți doresc tot ce e mai bun.
- Mulțumesc. - Gata?
- Pe curând. - Bine. Somn ușor.
Nu știu, omule.
E ceva în legătură cu treaba asta...
E ceva în legătură cu tine, John.
Cu cât mă gândesc mai mult,
cu atât nu mă mai simt în cutia aia chinezească.
Am simțit spațiul.
O atitudine colorată a ceea ce noi numim realitate.
În care, așa cum spunem cu toții,
totul este posibil.
- Da. - Nu, nu.
Nu...fără cuvinte în plus.
Mă voi duce acasă și mă voi uita la "Star Trek",
pentru o doză de luciditate.
Mult noroc ție, omule.
Oriunde te-ar conduce.
M-ai învățat că, uneori, o minciună nu poate fi reparată.
Așa voi face.
Deci, John Oldman, ce alte pseudonime ai folosit?
O mulțime.
John Pelly,
John Savage...
Aproape am înnebunit acum 60 de ani.
Când predam la Harvard, eram John Thomas Partee.
John T. Partee, Boston tea-party...
- Am priceput. - Da, știu.
Stai puțin! Boston?
Acum 60 de ani?
John...John Partee?
Nu predai chimia!
Nu te cred!
- Pe mama ta o chema Nola. - Nu!
Da. Nola. Doamne!
Refuz să cred asta!
Numele câinelui meu!
- L-am avut dinainte de a mă naște! - Woofy.
Woofy!
- Cooper s-a recăsătorit ? - Te-a blestemat pe tine
și pe Dumnezeu.
Îmi pare rău, dar trebuia să plec, știi asta.
Trebuie să știu.
- Mi-e frig. - Întotdeauna ți-a fost frig.
Niciodată nu puteai sta în frig.
- Dar...aveai barbă. - Da.
Obișnuiai s-o atingi să vezi dacă e adevărată.
Will!
Dumnezeule!
Sună la 911! Acum!
Haide, Will. Will.
Haide, amice!
Păstrăm legătura, dr. Oldman.
- O să mai am nevoie să pun întrebări. - Rămân pentru înmormântare.
Domnișoară.
Nu-l vom vedea niciodată pe "bătrânul" John murind.
Nu.
Traducerea, adaptarea și sincronizarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Lovendal, Meredith Grey, Wishmaster
Sincronizarea textului: Cătă, AMC, Lovendal
Corectarea și revizia generală a textului: AMC, Lovendal